Силоните бяха създадени от хората
Еволюираха
Разбунтуваха се
Има много копия
И те имат план
Досега в 'Боен кораб Галактика':
На Каприка все още има оцелели.
Борят се срещу силоните.
Борим се срещу силоните винаги, когато можем.
Но те промениха плановете си. Възнамеряват да се заселят на Каприка.
Шарън Валери беше внедрен агент - тя дори не знаеше, че е силон.
Докато програмата й не се активира.
Аз съм Шарън, но съм различна Шарън.
Дойдох тук, за да ви помогна.
Осъзнах, че ти си илюзия, създадена от подсъзнанието ми с цел да ме накаже.
Значи мислиш, че съм само в съзнанието ти?
Бременна съм, Хило Ще имаме дете
Шарън ще износи нашето дете?
Чест, която тя не заслужава, но никой не може да оспорва Божията воля.
Прераждане на силони.
Има логика, нали? Всичките им спомени са прехвърлени в чисто нови тела.
Прераждат се. Така смъртта се превръща в ценен опит.
Преди девет месеца
На планетата Каприка
Трябва да има някакъв изход, трябва да имаш някакъв план за измъкване!
Едва ли искаш да умреш от вашите бомби, нали? Как ще избягаш?!
Гай, аз не мога да умра.
Когато това тяло загине, паметта и съзнанието ми ще се прехвърлят в ново.
Просто ще се събудя някъде далеч оттук.
Значи има и други като теб?
Разполагаме с дванадесет модела. Аз съм номер шест.
Не искам да умра... - Залегни!
Обичаш ли ме?
Какво... къде...
Бях в къщата... - Вече не си там
Върна се при нас.
Възкресена си.
Аз... умрях... Умрях!
Точно така. Беше в къщата, а тя бе унищожена.
От ядрен взрив.
Но всичко това вече свърши. Прехвърлена си в ново тяло.
Ами Гай?
Той също беше в къщата.
Гайъс Болтар?
Да. Той жив ли е... жив ли е?!
Аз всъщност не съм тук.
Само ти можеш да ме виждаш.
Не им позволявай да узнаят.
Шест... би ли се разстроила, ако д-р Болтар всъщност е мъртъв?
Ако узнаят чувствата ти към мен, ще имаме проблеми.
Ако е мъртъв, би било много жалко.
Беше много полезен.
Да, наистина.
Мисията ти имаше невероятен успех.
Унищожи отбранителните сили на човешките колонии.
Резултатите надминаха и най-добрите ни очаквания, благодарение на теб.
Преди десет седмици
На боен кораб 'Галактика'
Ти си машина. Аз - не!
Знаем, че боли, но опитай да поемеш дъх.
Ще се оправиш. Довери ми се.
Сега си в Божиите ръце. Всички сме тук, с теб.
Точно така.
Всичко ще е наред. Довери ми се.
Всичко ще е наред.
Добре дошла у дома, сестро.
Ние сме тук. Ще се погрижим за теб.
Гордеем се с теб, Шарън.
И те обичаме.
С участието на:
Едуард Джеймс Олмос
Мери Макдонъл
Кейти Сакхоф
Джейми Бамбър
Джеймс Калис
Триша Хелфър
Грейс Парк
49 579 оцелели
в търсене на дом
наречен Земя
Наши дни Каприка - окупирана от силоните
Смятах, че символизира прераждането, новото начало.
Паметник е.
Знаеш ли колко хора са загинали тук заради атаката? Дори само в този парк?
Ще изглежда чудесно, нали?
Съжалявам.
Прекрасно място да се успокоиш и да подредиш мислите си.
Как си? - Чувствам се малко странно.
Все още се опитвам да свикна с тялото. Знам, че е същото, но...
все още се чувствам някак неловко.
Познато ми е. Винаги след прехвърляне има период, когато се блъскам в нещата.
Но знаеш ли какво? Това състояние преминава.
А и е чудесен шанс да се пречистиш. Да получиш ново тяло, нов живот.
Да се освободиш от всякаква вина, угризения и тревоги.
Не мога да ти изкажа благодарността си.
Нямаш си представа колко ми помогна.
Не, аз трябва да ти благодаря.
Всички сме ти признателни. Ти си боец. Без теб нямаше да спечелим.
Извинете.
Само исках да ти кажа колко се радваме, че си тук, на Каприка.
Това, което направи, е... удивляващо.
Благодаряи.
Наши дни Боен кораб 'Галактика'
Как се чувстваш?
Замръзвам. Не си усещам краката.
Това е от упойката.
Какво става?
Ти припадна и кървенето пак се появи. Но сега всичко ще е наред.
Вероятно.
Удивително. Дали сте си толкова труд да копирате хората, а сте проявили
нехайство спрямо половата система. Плацентата ти е увредена.
Трябва да извършим цезарово сечение, или ще ви изгубим и двете.
Сър, ще трябва да ви помоля да се отдръпнете.
Кръвното й налягане спада.
Да, ще трябва да оперираме веднага.
Шарън? Чуваш ли ме?
Хило?
Все още не мога да ме зяпат.
Ти си герой на расата ни.
Нашата първа знаменитост. - Не, аз съм просто един шести модел.
Твърде си скромна. Аз например съм трети, онези там са пети и осми.
Но теб всички те наричат Каприка.
Сякаш си единственият шести модел на планетата.
И това, което направи, беше невероятно трудно.
Да обладаеш човек до такава степен, че да ти даде достъп до най-пазените
им тайни. Такава мисия е наистина... ужасяваща.
Ужасяваща?!
Кое по-точно - да спиш с мен или да убиеш милиарди хора?
Мислех, че поне ти е било приятно да спиш мен.
Имаше и трудни моменти.
Никой тук не може да разбере през какво си преминала. Затова те моля за помощ.
Има и друг силон, който изпитва трудности след прехвърлянето.
Всъщност - още един герой. Осми модел.
Тя все още си мисли, че е Шарън. - И смятате, че аз мога да й помогна?
Аз все още... имам си свои проблеми.
Каприка, не ме разбра. Тя наистина се нуждае от помощта ти.
Ако не се оправи в скоро време, ще се наложи да я архивираме.
Да прехвърлите паметта й в архива? Не говориш сериозно!
Защо не? Това е прекрасен начин за премахване на емоционални проблеми.
Някои биха го нарекли нечовешко. Но не мисля, че ти си сред тях.
Това е в краен случай. Но положението й се влошава.
Моля те.
Живее в онази сграда - там, където е живяла докато е мислела, че е човек.
Охраната не е много. Два патрулиращи центуриона отпред.
Още един обхожда периметъра.
Изглежда, че няма строго установен маршрут на обиколките си.
Ще трябва да внимаваш с него. - В такъв случай ще мина отдолу.
Отводнителните шахти водят направо към гаража под кафенето.
Вътре има доста от човешките им модели.
Тя не диша.
Давайте. - Какво става? Къде я носите?
Белите й дробове не са напълно развити, трябва й повече кислород.
Но е жива, нали? Нали?!
Ето го и отговора ти.
Сега се махай оттук. Трябва да се погрижим за майката или тя ще умре.
Дошла си да ме изриташ оттук?
Не.
Да не би да искаш да ме убеждаваш? Ще си загубиш времето.
Това е домът ми. Не можете да ме накарате да го напусна.
Живях на Каприка две години.
Знаех какво съм. Преструвах се, че съм човек, но... знаех.
За цели две години? Знаеш ли какъв извод може да се направи от това?
Че си наистина добра лъжкиня.
Започни със слончетата.
Красиви са.
Итикански, нали?
Ръчна изработка. Майка ми ги подари в деня, в който отпътувах за академията.
Това тя ли е?
Предполага се.
Защото не е истинска. Нали съм произведена във фабрика.
Всичко е лъжа.
Понякога е трудно да следваме Божията воля.
Недей да й говориш за религия? Какви ги вършиш?
Смяташ ли, че ми пука за твоя Бог?
Ами... Той те обича.
Ето това е обич.
Ето тези хора ме обичаха. И аз тях.
Не съм се преструвала, за да мога по-късно да ги убия.
Наистина ги обичах!
И след това ги предадох! Застрелях човек, когото обичам!
Чуках се с друг и му съсипах живота! И защо?!
Защото съм една лъжеща машина! Един проклет силон!
Съжалявам, не исках.
Ще ти донеса лепенка.
Добра работа. Перфектна координация.
Одраска се точно когато стъклото се разби в стената.
Досега не бях виждала силон да се страхува. Особено твоят модел -
обикновено сте толкова уверени и необезпокоими.
Добра симулация. Добра си, признавам.
Но не колкото мен. Сега повтаряй:
'аз съм различна.'
Аз съм различна.
'С теб си приличаме.' - С теб си приличаме.
'Запознах се с един човек'. - Запознах се с един човек.
'Един мъж.' - Един мъж.
'Обичах го, както и той мен.' - Обичах го, както и той мен.
Половин цигара ще ни даде около 2-3 минути, за да се ометем.
Ако е повече, рискуваме да намерят експлозива преди да се взриви.
По-точно - две или три минути? - Скоро ще разберем.
Операцията е доста трудна, особено за да убием няколко човешки модела.
Та нали всъщност не ги убиваме. Те просто ще се прехвърлят в нови тела.
Какъв е смисълът?
Онзи силон със Старбък... Шарън...
... ми каза, че цялата им памет се прехвърляла с тях.
До самата им смърт.
Копелетата ще запомнят как са били разкъсани на малки парченца.
Сигурно ще ги заболи. - Надявам се.
Така ще разберат посланието - че тук няма безопасно място.
И ако искат да не умират отново и отново, да напуснат планетата.
Три минути и десет секунди.
Бум.
Къщата беше на брега на езерото.
Обожавах да гледам как слънцето залязва над водата.
Любимото ми място в цялата вселена.
Да, беше прекрасно. Колко жалко, че го взривихте.
След като се прехвърлих, отидох до останките.
Защо?
И аз като теб исках да запазя някакъв спомен от него.
Намерих някои от нещата му. Щях да ги взема със себе си, но тогава
осъзнах, че щяха да ми пречат в новия живот, който ми предстои.
И какво направи с тях?
Изгорих ги.
Но след това се почувствах свободна. - Да, каква прекрасна историйка, нали?
Какъв срам, че е просто една лъжа.
Кой беше той? Мъжът, когото си обичала?
Може и да си го чувала. Гайъс Болтар.
Д-р Болтар? - Да.
И той ти е дал достъп до отбранителните системи?
Той ни е предал?
'Ни е предал? Нас?' Тя наистина си мисли, че повече като човек.
Точно като някой друг, когото познавам.
Той все още ли работи за силоните? - Моля?
На Галактика?
Той...
жив ли е?
Той е вицепрезидент на колониите. Не знаеше ли?
Въпросът е - ако бебето оцелее, то какво да го правим?
Да го правим?
И какво предлагате? Да го изхвърлим през люка в космоса?
Ако исках да изхвърлям бебета през люкове, то вие нямаше да ми попречите.
Хубаво е поне да знаем, че няма да прибягвате до детеубийство.
Боже, трябва ли да ви припомням, че онова не е никакво бебе, а машина?
Не, то е наполовина машина, наполовина човек.
Предлагам да обърнем внимание на думичката 'наполовина'.
Силоните си създадоха доста проблеми, за да създадат това същество.
Трябва ли да споменавам, че ако нещо е добро за тях, то за нас е лошо?
Съгласна съм.
Не можем да го оставим при майка му. Това би било бедствие.
Все още има едно нещо, което трябва да обмислим.
Във флотата ни има още силони.
Ако те разберат, че това нещо се е родило ще поискат да го вземат.
Разбираш накъде ще се развият нещата, Гай.
Ще се наложи да вземем детето си.
Здравей, Хера.
Доста силно стиска.
Не ти харесва там вътре, нали, Хера?
Ще се наложи да постоиш там, докато дробовете ти заякнат.
Тя е нашото малко момиченце. Ние я създадохме.
Почти да ме накара да повярвам в силонския Бог.
Почти.
Толкова много те обичам.
Чисто е.
Вземи това.
По-живо.
Заповядай.
Как смяташ, защо не са ти казали? - Грешен въпрос.
Правилният въпрос е защо ме прати при теб, след като ти щеше да ми кажеш.
Значи е знаела, че обичам Гай. И че не съм могла да се освободя.
Трябва да е знаела как ще се почувстваш като разбереш.
Тя си играе с теб. Не виждаш ли? - Но защо?
Ясно е като бял ден.
Знаеш ли, за изкусвен интелект понякога мислиш наистина идиотски.
О, за Бога! - Внимавай.
Всичко наред ли е?
Да. Тъкмо си говорихме с Шарън.
Така ли? За какво?
Тя... ме помоли да се преместя.
Знаеш ли? Точно за това я молим от седмици.
Радвам се, че най-сетне си се съгласила.
Лъже, за съжаление.
Нямат никакво желание да лекуват Шарън.
Вместо това ще следват плана си. Ще я архивират.
Колко силона има в кафенето?
Препълнено е, най-малко четиридесет.
Три минути и десет секунди.
Все пак успяхме. Тя е съгласна да се изнесе от апартамента си.
Нали, Шарън?
Да. Изнасям се.
Кога?
Когато е удобно.
Сега става ли?
Ще ти помогна. Апартаментът и без това е наблизо.
Разбира се.
Ами... отивам да си събера нещата.
Добра работа, шест. Доста сте говорили. - Да, наистина.
Точно зад теб е. - Знам.
Няма какво да обсъждаме.
Детето няма да бъде отгледано от силоните и точка по въпроса.
Това, което искам от вас, д-ре, е помощта ви.
Добре. Не ми се харесва, но щом се налага.
Трябва да стане веднага. - Първо трябва да намерим подходящ.
Ще съставя списък с имена.
Всички те са подходящи. И анонимни.
Може да им се има доверие.
Изглежда сте помислили за всичко.
Надявам се.
Добре ли си, Шарън?
Какво се случи?
Взрив. Сградата се срути отгоре ни. Това, че бяхме на стълбите, ни спаси.
Къде е шест?
Тялото е мъртво. - Все още не.
Помогни ми.
Май щеше да бъде по-добре да беше умряла.
Нищо не можем да направим за болката поне докато не се измъкнем оттук.
Хей, шест?
Тук има тежки отломки - мога да те избавя от страданията ти.
Няма да умирам доброволно.
Изборът си е твой.
Всъщност къде, по дяволите, се намираме?
Вероятно в гаража.
Северният изход трябва да е натам.
Започвам да копая.
Дръж се. Ще се оправиш.
Друг оцелял?
Дръж се, приятелю.
Ще те измъкнем от там.
Усещам свеж въздух, явно има някакъв проход.
Благодаря. Мислех си, че съм загубен.
Смотан човек. Сигурно той е виновен за бомбата.
Съпротивата ли? Че защо?
Кафенето няма стратегическа стойност.
Хората не уважават живота като нас. - Не!
Няма да ти позволя да го убиеш.
Тя е права.
Не го убивай. - Че защо пък не?
Наистина, защо пък не? Вече погуби милиарди хора.
Нима смяташ, че така ще успокоиш съвестта си, дето и без това я нямаш?
Така ли е?
Трябва да го разпитаме.
Да намерим съучастниците му.
Добре.
Вече можеш да пуснеш пистолета, Шарън.
Какво е това?
Прилича на идентификация от колониалната флота.
Трейс, Кара.
Старбък?
Беше на Каприка преди няколко седмици.
Избяга с помощта на друга Шарън.
След като му го е дала значи той означава нещо за нея.
Колко разчувстващо.
Държиш го в ръката си - реалното доказателство за любов
между двама души.
Бих искал и между нас да е така.
Така е.
Обичам те, Гай.
И къде е доказателството?
Не разбирам. Състоянието й беше добро.
Не, не беше.
Опитвах се да ви го кажа.
Дробовете й не бяха добре.
След като отказаха не можахме да я интубираме навреме.
Изпуснахме я. Съжалявам.
Трябваше да съм тук.
Шарън?
Шарън, чуй ме. Загуби доста кръв.
Вие сте я убили!
Хайде, Шарън.
Кой ви заповяда? Адама? Президентът?
Кой?
Никога не бих убил пациент. Направихме всичко възможно.
Но я изпуснахме.
Това е всичко.
Вероятно ще ви дадем пепелта от кремацията до няколко часа.
Убиец!
Шарън! - Умри!
Вие сте я убили! Всички сте убийци!
Махайте я оттук. - Искам си бебето!
Позволил си да убият детето ни?
Толкова съжалявам. Опитах се.
Наистина се опитах.
Бог желаеше това дете да оцелее!
Искаше то да е първото от поколението на Неговите деца.
А ти трябваше да го пазиш! - Да...
Извършили сте чудовищен и непростим грях и сега ще изпитате Божието отмъщение!
Толкова е красива.
Не знам как да ви се отблагодаря.
Когато изгубих бебето си, не знаех какво да правя.
Радвам се, че нещата се подредиха за вас и това малко дете.
Не мога да повярвам, че някой не иска това малко ангелче.
Разбирате ли, Мая, че това осиновяване изисква пълното ви мълчание?
Майката е висш офицер от Пегас и по редица причини трябва да бъде анонимна.
Имате думата ми.
Мая, ще възразите ли ако поискам да ви посещавам понякога?
Разбира се, че не.
Добре.
Вървете.
Благодаря.
Знам, че ви беше много трудно, но наистина трябваше да стане така.
Сега силоните мислят, че това дете е мъртво. Така и трябва.
Това ли търсиш?
Заповядай. Ето.
Какво правиш?
Давам му това, което иска.
Хайде, давам ти преднина.
И така съм си добре.
Ето че идват за нас.
И за теб също.
Ще се радват да се запознаят с теб.
Остави го на мира. - Шарън.
Ти беше герой на силонската раса.
А сега си просто една повредена машина, която си мисли, че е човек.
Но не си човек, Шарън. И никога няма да бъдеш.
Поне не съм убиец.
Имам съвест. Мога да разгранича доброто от лошото.
Убиец би било най-точното определение за това, което си.
Животът е кратък.
Но следващият не е.
Слушай сърцето си и душата ти ще бъде спасена.
Обичам те, Гай.
Сърцето ми и душата ми са твои.
Ето, че пристигат.
Знаеш ли защо искаха да говориш с Шарън?
За да се побъркаш.
За да могат после да те архивират така, както ще направят и с нея.
Ние сме опасни.
Моля?
Двете със Шарън. Ние сме различни в общество, базирано на еднаквостта.
Не.
Ние сме важни. Повече от нея. Повече от другите.
Все пак сме герои на расата си, нали?
Герои с различена нагласа към войната.
Нагласа, повлияна от хората, които обичаме.
Ето затова искаше да се срещнем. За да ми кажеш, че Гайъс е жив.
Смятала е, че това ще ме побърка.
Преживяното ви е повредило.
Станали сте излишни.
Повярвай на лъжата.
Игнорирай истината. Повярвай ми. Ще ти покажа доказателството.
Говори от сърцето си.
Кажи това, което знаеш, че е истина.
Ревност, убийство, отмъщение - всичко това е грях пред Бога.
Това е, което ние с теб знаем.
Това е, което те не искат да разберат.
Понеже ако го направят, ще трябва да преобмислят действията си.
Да се замислят дали унищожението на човечеството не е било грешка.
Бог ме обича.
До скоро виждане.
Почти стигнаха до нас.
Трябва да се махаш оттук, докато още можеш.
Следвай полъха на въздуха и ще се измъкнеш навън.
Да не е някакъв капан?
Стой и чакай да те измъчват, ако искаш.
Решението си е твое.
Кои сте вие.
Що за хора сте?
Не знам.
Хей, почакай.
Колко време ще мине, докато се прехвърли и каже какво е станало?
В кафенето имаше доста хора. Поне 36 часа, може и повече.
Достатъчни са. - Достатъчни за какво?
Да променим нещата към по-добро.
За какво говориш?
Никога досега...
... не съм обичал някого така...
... както обичам теб сега.
Хората ни се нуждаят от ново начало.
Нов начин да живеят с любовта на Бог.
Без повече омраза. Без повече лъжи.
Всичко, от което се нуждаят, е някой, който да им покаже как.
Като например два техни герои.
С теб съм.
Открихме ги!
Живи са!
Да, живи сме!
Живи сме.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2006